Veronika
Az előző bejegyzésemet azzal fejeztem be, hogy megkaptam egy hosszabb tesztelésre a Viltrox PFU RBMH 85mm f1.8 STM objektívet Fujifilm X bajonettel. Örömmel újságoltam el a fotós haveroknak, hogy milyen remek objektív van nálam és pár napig nem is kell visszavinnem. Izgatottan és nagy reményekkel vártam az első közös munkát.
Csütörtökön hoztam el az optikát és az első fotókat a lányomról csináltam. Feltűnt, hogy 10 fotóból 4 lett éles, de annak tudtam be a dolgot, hogy a 4,5 éves lányomat egy sportfotózásra tervezett obival sem lenne egyszerű lefotózni, így nem tulajdonítottam nagy jelentőséget ennek. Vasárnapra lebeszéltem Mihácsi Veronikával egy fotózást. Veronika színésznő, fotográfus, modell és már többször is dolgoztunk együtt. Ideális modell egy teszteléshez, mert el tudja készíteni a frizuráját, a sminkjét és lényegében egy-egy szóból is tudjuk egymás gondolatát.
Vasárnap reggel 6:30-kor találkoztunk Óbudán és onnan mentünk Szentendrére. A felszerelés egy Fujifilm X-T2 vázból, a Viltrox PFU RBMH 85mm f1.8 STM-ből, Godox AD200-ból és a hozzá való Godox beauty dish-ből állt egy vakuállvánnyal és Godox Pro jeladóval kiegészítve. A fényméréshez egy olcsóbb Sekonic fénymérőt használtam.
Pontosan úgy fotóztam a Viltrox-al, mint ha egy natív Fujinon objektívvel fotóznék. A fénymérés után elkezdtem az első sorozatot, közben picit finomítottam a beállításokon, kértem a modellt, hogy mozogjon, instruáltam, hogy merre nézzen stb. Gyors exponálások követték egymást. Az af mezőt a legkisebbtől eggyel nagyobb méreten használtam. Minden fókuszáláskor elzöldült, jelezve ezzel, hogy megvan az élesség. Az első sorozat végén pihenésként visszanéztük Veronikával a képeket és az elkészült 40-50 fotóból alig lett pár darab éles. Nagy meglepetés volt ez, mert nem ilyen arányokhoz vagyok szokva.
A második sorozatnál kértem Verát, hogy lassabban mozogjon, jobban figyeltem arra, hogy az af mező zöld jelzése ellenére valóban éles lesz-e az eredmény. Ez nagyon lelassította a munkát. A második sorozat valamivel jobb arányt mutatott, de nem voltam elégedett, és az átlagosnál sokkal több képet kellett csinálnom, hogy nagyobb aránnyal legyenek használható fotók. Törtem a fejemet, hogy mit lehetne kitalálni.
A harmadik sorozatra megpróbáltam bekapcsolni az arc/szem követő fókuszt. Sokan szidják ezt a funkcióját a Fuji vázaknak, mert nem elég gyors és pontos. Lehet, hogy így van egy Sony vázhoz képest, de nekem a 6D-n nem volt ilyen, és néha megkönnyíti a munkámat, ha kevésbé mozgékony portrék készülnek. Nos, a Viltrox esetében nem, hogy lassú volt, de szinte el sem indult. Akkor kitaláltam, hogy nézzük meg a követő fókuszt, talán az gyorsít valamit a munkán. Sajnos ez sem jött be. Volt, hogy el sem exponált a váz. Végső megoldásként növeltem az AF mező méretét. Ez segített valamit, de így is többször rá kellett fókuszálnom Vera szemére, mire éles lett.
A végén kb. 400 fotó készült, ebből nagyságrendileg 100 kép lett használható. A többi kuka. Lehangoló arány igaz? Ahogy írtam az előző bejegyzésemben, amikor kézbe vettem ezt az optikát egy Sigma-s érzés ragadott el. Őszintén megmondom, hogy a végeredményt tekintve is, csak ebben az esetben negatívumként. Persze ez a kijelentés kicsit túlzás és igazságtalan lenne a Sigma-ra nézve, mert bár a Sigma hajlamos volt mellé lőni, de arányaiban még a 35mm f1.4 Art-om is sokkal jobban teljesített anno. Nagyon dühös voltam, mert már teljesen beleéltem magamat abba, hogy megvan az XF 90mm f2 alternatívája, ami megfizethető számomra. Annyira rácuppantam erre a gyújtótávolságra, hogy hirtelen felindulásból elkezdtem XF 90mm f2 objektíveket keresni az adok-veszek oldalakon.
Nem hagyott nyugodni ez a dolog. Eszembe jutott, hogy mi van, ha nem is az objektívvel van gond, hanem a vázzal. Gyorsan csináltam pár sorozatot az XF 56mm f1.2-vel és azzal hibátlan volt. Nyilván a csalódottságom árnyékként vetült az objektív pozitív tulajdonságaira. Pedig van neki olyan is. Ha betalál a fókusz, akkor nagyon szép éles a képe. Teljesen beigazolódott az, amit már az első próbán is gondoltam, hogy szépen fogja lágyítani a bőrt. Alig kellett Verán retusálni, jobbára csak kisebb bőrhibákat tüntettem el. A színei is nagyon szerethetők, csodaszép a háttérmosása is.
Mondhatni, hogy sokkal több pozitív tulajdonsága van, mint rossz. Csak az a fránya AF… Agyaltam is rendesen, hogy mit csináljak, vegyem vagy ne vegyem. Már kezdtem lemondani a Viltrox-ról, amikor megcsörrent a telefonom, hogy egy motort kellene fotóznom. Gondoltam, hogy egy jó alkalom lenne újra kipróbálni az objektívet. Talán egy második körben, már figyelve a gyenge pontjaira, jobban szerepel. A következő bejegyzésben erről a fotózásról számolok be nektek és mutatok fotókat is. Addig is nézzetek meg pár képet, amit Veronikáról csináltam. Egyiken sincs élesítés és komolyabb retusálás sincs rajtuk. Csupán pici finomításon estek át a fotók.
Fotók és szöveg: Roszberger Bandi
Modell: Mihácsi Veronika